De bliver knækket, og så flygter de.
- Afvent min ordre. - Ja.
Fint, hold hovedet nede.
Hold hovedet nede, hold jer i dækning, bliv nede.
- Hvornår bryder de igennem? - Hovedkvarteret er taget.
Ammunition?
Vi har det, vi har.
- Reserver? - Ingen.
- Vi må altså klare os selv igen. - Der er de.
Vi ses bagefter.
Klar! Ned med hovederne! Vent med ildgivningen!
Kampvogn fra venstre! Klar!
Giv ild!
Sergent! Pas på!
Godmorgen!
- I gør ikke store fremskridt. - Det gør vi snart.
- Hvor store er angrebsbølgerne? - Store nok.
Havde I vist mig planen før angrebet, havde jeg måske haft forslag.
Overlad planlægningen til os og hold dig til observationerne.
Kammerat Petrov, kammerat major. Nyder I slaget?
Ja, tak, oberst. Jeg spurgte lige til slagplanen.
Oberstens geniale, spidsfindige plan går ud på at rykke frem-
- i paradeformation ind i det fascistiske uhyres hule.
Med mindre han finder på en anden plan.
Ja så, det virker vel for jer.
Vi har ikke benyttet den taktik siden 1918.
- Hvor er panserværnskanonen? - Der er ikke mere ammunition.
- Har vi nogle T-miner tilbage? - Nej, sir, vi har kun granater.
Og ammunitionen er ved at løbe tør.
Giv mig jeres granater, skynd jer! Giv mig granaterne!
Anton!
- Hvad? - Jeg ordner kampvognen!
Kammerat major, vil du stadig se slagplanerne for i morgen?
Ja, tak, det ville være dejligt.
Sergej, hurtigt!
Kør kammerat majortil hovedkvarteret og sørg for, han får et varmt måltid.
Bed løjtnant lvanov vise ham morgendagens plan.
Javel, kammerat oberst.
Hold ham beskæftiget resten af dagen.
Er det klogt at vise briterne vores plan?
Polakkerne er her.
Du er ikke glad, før du er en af fædrelandet døde helte, vel?
Hold kæft.
Få de drenge væk herfra, før de angriber igen.
Du ved, vi snart kommer under angreb igen, ikke?
Intet kan stoppe dem.
Jeg ordner dem.
Jeg tjekker artilleriet, skal vi se på deres linjer bagefter?
- Bare os to? - Bare en lille tur i skoven.
Jeg er med dig, bror.
Her.
Kommer... kommer de tilbage, kaptajn?
- Er du gammel nok til at ryge? - Nej. Jo, men jeg ryger ikke.
Så er det et godt tidspunkt at begynde.
- Hvad hedder du, sønnike? - Emil, sir.
Ja, Emil, de kommer tilbage.
Se på mig. Lad være at spilde krudtet på infanteriet.
Vi har maskingeværer og geværertil dem.
Jorden har er ret jævn, du skal ikke ændre højden ret meget.
Bare skyd og sæt granaterne i kampvognens svage punkt.
- Mellem tårnet og skroget. - Rigtigt.
Du giver sideretning og dræber de sataner.
Vi har ikke meget ammunition, så hvert skud skal ramme plet.
Ja, sir. Jeg skal gøre mit bedste.
Jeg ved det.
Kom. Kom!
- Slagplanerne? - Kontoret.
Hr. Løjtnant.
Obersten vil have englænderen holdt beskæftiget, jeg er udenfor.
Lige et øjeblik, kammerat major.
Tillad mig.
- Det er vist det her, du vil se. - Ja. Tak.
Vil det være muligt at få en engelsktalende chauffør?
Ja, lad mig se, om jeg kan undvære en.
- Hvad fanden vil de? - Aner det ikke.
- Hvor er ansvarshavende officer? - Han er derovre.
Hvor er kaptajn Müller?
Hvem søger ham?
Du ved, hvem jeg er. Hvor er han?
- Jeg har ikke set ham længe. - Han er din overordnede.
Ja, det var han, sidst vi så ham.
Du skal ikke lege med mig, løjtnant.
Prøv at tjekke dem.
Prøv felthospitalet, jeg ved, der er overlevende der.
Ja, jeg undersøger det.
Når han vender tilbage, holder du ham her.
Jeg vender tilbage, løjtnant.
Hvad gør vi nu?
Jeg er ikke enig, vi må holde på vores.
Hvad er problemet, hr. Zindrowski?
- Det er ikke acceptabelt, kammerat. - Hvad snakker De om?
Vi må ikke forlade basen, vi kan ikke kontakte ministeren i Warszawa. Vi...
Det er et brud på sikkerheden. Jeg har ansvaret for Deres sikkerhed.
- Hvornår kan vi... - I dag samles hele regeringen.
- Er det tilfredsstillende? - Ja.
Ja. Sir...
Vi har ikke set vores to kolleger, siden de blev bragt til hospitalet.
Der blivertaget hånd om dem. Alle genforenes snart.
- Er alt klart? - Alt erforberedt.
De er samlet ved transportgruppen.
- Englænderen? - Jeg har en officer hos ham.
Fint, hold ham der, til de er væk herfra.
- Kom! Kom! - Hvem er de mennesker?
Tid! Tid! Her!
- Kommandant! - Hvorfor bremsede du ham ikke?
- Få englænderen tilbage! - Fandens, Sergej! Hent lastbilen!
De kommertilbage efter dig, det ved du.
Det plejer de at gøre.
Men vi må stadig finde ud af, om russerne angriber i nat.
Hvad gør vi ved Gestapo?
Det finder vi ud af, når jeg ertilbage.
Friedrich, vi må af sted.
Sig til dem, jeg jagter russerne, hvis de kommertilbage.
Held og lykke, bror.
Lad os se, hvor de skal hen.
Hvad har vi her?
Nej, nej, ikke endnu, lad os først finde ud af, hvem de er.
- Civile? Soldater? - Jeg ved det ikke.
- Fandens! Har du set ham? - Denne vej.
- Det svin! - Bliv ved vognen!
De herrer, må jeg bede om jeres opmærksomhed.
Jeg har nyhedertil Dem fra Moskva.
Du godeste.
- Hvad laver du her? - Englænderen stak af, jeepen er her.
Find englænderen! Find englænderen nu!
- Hvad fanden foregår der her? - Jeg ved det ikke, vi må væk.
Hvor skulle du hen, major?
- Din ven var ikke på felthospitalet. - Han er en rask mand.
Jeg advarede dig jo mod dine julelege.
Den Røde Hær har prøvet at slå mig ihjel i fire år, og hvad så?
Det er sidste gang, jeg spørger.
Godt, han er ude og dræbe russerne.
Endnu en løgn. Jeg vidste, vi havde en enhed af forrædere.
Det ladertil jeg harfundet den, bror.
- Skyd en! - I Guds navn, jeg sagde, hvor han er.
Ham her.
Jeg håber din bror, var det værd.
Ja, så, rotten er ude af sit hul.
Bror Müller.
Hvad er der galt, kammerat major. Du ser oprevet ud.
Jeg har lige set dine mænd skyde medlemmer af den polske regering.
"Oprevet" er næppe dækkende for mine følelser!
Det er et stort chok for mig, kammerat major.
Sid ned.
Hans Majestæts regering finder sig ikke i den fremfærd.
- Det vil... - Synd, de aldrig får det at vide.
- Hvor er jeg? - I helvede.
I helvede, kaptajn.
- Hvor længe har jeg været her? - Det er svært at sige.
Jeg blev fanget i forgårs. Du var her, da jeg blev smidt i det her hul.
- Tre, fire dage? - Mindst.
Du snakkede, sagde noget.
- Hvad? - Det ved jeg ikke.
Det lød som en bøn eller en ed.
- Hvad er det? - En englænder. Han sidder dertavs.
- Hvad fanden laver han her? - Han har ikke sagt en lyd.
Og jeg kan kun et par bandeord og refrænet til "Chattanooga".
Hvis det er sådan, de behandler deres venner...
Svin! Se, hvad dine venner gjorde, englænder.
- Han overlever ikke natten. - Han er heldig.
Du! Kom med mig!
Op!
Ham!
Er du forbryder?
Det er svært at forestille sig.
Er du en tyv, eller en forræder?
- Hvorfor afhørte dine officerer dig? - Jeg mistede noget materiel.
"Materiel"? Hvilket materiel?
Jeg mistede min bajonet i maven på en fed russisk major.
Vi har vist en mand med hemmeligheder.
Op!
Hemmeligheder... Lad os tale om hemmeligheder.
Nogen?
Hvem som helst?
Hvorforfortæller du mig ikke din hemmelighed, kaptajn?
Hvis jeg skal tale med mig selv, kan jeg lige så godt være alene.
Jeg kan lige så godt tale med muren.
Før ham væk.
- Før ham tilbage til cellen. - Med fornøjelse.
Husker du mig?
Op!
Sir, alt er klart, Moskva ved, vi er på vej.
Ivanov, jeg vil ikke se dine vagter fulde af vodka, er det forstået?
- Jeg holder dig ansvarlig for det. - Jeg tager mig personlig af det.
Sørg for det.
Nå... hvad skal vi snakke om?
Op!
Tag dem! Skynd jer! Ellers ser I aldrig jeres familier i live igen!
Satans!
- Hvor mange? - Tre, måske fire.
- Og en officer. - Det svin.
- Jeg har ingen ammunition. - Giv mig den.
Jeg kan få brug for den her senere.
Har du nogen anelse om følgerne af din uduelighed?
- Sir, jeg... - Du er hvad?
Ynkelig? Ja, mon ikke.
Krigen er langt fra overstået, kammerat.
Moderlandet er ikke sikret. Stalin stoler ikke på de allierede.
Han prøver at sikre vores fremtid som ledere af den nye verden.
Forstår du det?
Opdager de allierede sandheden, går de måske i alliance med tyskerne.
Forstår du det? Er det manden, der havde ansvaret fortransporten?
Træd af, kammerat.
Spionen derude kender sandheden.
Dræb ham, eller du og din familie ender i en sibirisk gulag.
- Ved du, hvor vi er? - Hvis der kommer et hul i skydækket.
Hvis jeg kunne se stjernerne, kunne jeg orientere mig.
- Hvad er det? - De kom den her vej.
De er på vej mod dalen.
Rejs dig og følg sporet.
Vi går i den forkerte retning. Nord er den vej.
- Fortalte træet dig det? - Ved I bureaukrater intet om skov?
Vokser mosset på nordsiden? - Der er mos hele vejen rundt.
Det forbandede træ. Jeg hader det her land.
Det skulle du have tænkt på, før I invaderede det.
Vi må søge beskyttelse. Vi udgør lette mål herude.
Hvem stopper dig? Gå bare ind i skoven.
- Måske finder du et kagehus derinde. - Jeg håber, du kan forsvare dig.
Det skal du ikke tænke på, jeg kan tage vare på mig selv.
Hvorfor måtte jeg så redde dit liv ikke en, men to gange i dag?
Hvordan ved jeg, du ikke skyder mig, når jeg sover?
- Du må bare stole på mig. - Ja, sikkert.
- Giv mig geværet! - Der er kun et skud tilbage.
- Jeg har kun brug for et. - Hvad så med de andre?
- Andrew. - Hvad?
Jeg hedderAndrew.
Klaus.
- Du taler godt engelsk. - Du er heller ikke dårlig.
- Hvorfor vil russerne slå dig ihjel? - Russerne er nogle svin.
Det behøver du ikke fortælle mig, jeg har kæmpet mod dem i fire år.
Hvorfor dræbte de ikke dig, ligesom de andre?
De andre i cellen. De henrettede dem.
Men ikke dig.
- Hvorfor? - Kan du ikke være ligeglad?
Hvorfor er de ude efter dig? Dræbte du ikke nok civile for dem?
Måske samarbejdede du med dem? Der er intet værre end forrædere.
Jeg kender i det mindste min fjende.
Ammunition!
Bag dig!
Er der sket noget med dig?
Jeg har det fint.
Kan en rejsekammerat ikke få hjælp?
- Hvad sagde du? - Man skal være en for at genkende en.
En, der har rejst fra øst til vest.
Først gik de efter kommunisterne, så jøderne og så frimurerne.
Hentede de jer alle sammen?
Nej, ikke i starten, men vi vidste, det var slut med at holde møder.
En del loger blev lukket eller forladt.
Jeg var i hæren dengang, jeg brændte medlemskortet og pustede asken væk.
Vi hørte, at frimurerne blev drevet sammen og sendt i lejrene.
- Min far var frimurer. - Ja?
Jeg fandt aldrig ud af hans hemmelighed.
- Kan du se noget? - Nej!
Du går til højre, jeg går til venstre.
- Plyndrer du de døde. - Det var en gave fra min far.
- Du er såret. - Det er ingenting.
Måske, men vi må stoppe blodet. Her, kan du?
"Orden af kaos"?
Din far må have vidst, du en dag havnede her.
- Vi må være tæt på vejen. - Stjæler vi en bil, snupper de os.
- Du sagde ikke, hvad du laver her? - Jeg er bare militærattachè.
- Som for vild? - Jeg er ikke sikker på noget mere.
Jeg ved det ikke.
Stop det pis. Hvem var de?
Stalin har dræbt hele den polske eksilregering.
Han har planer om at besætte Polen og Tyskland efter krigen.
- For hvor længe? - For evigt.
- Hvad gør briterne? - Vi lovede at hjælpe polakkerne.
Hører regeringen det, modsætter den sig, at de besætter Europa.
- Vi må give dem besked. - Det ville jeg, men...
Vi må have dig tilbage.
- Men lov mig ikke at få mig dræbt. - Jeg skal gøre mit bedste.
Det er det eneste, jeg beder om.
Hvad ved du om russerne fremrykning ellerfrontlinjerne?
- Jeg tror, fronten er derovre. - Hvortæt er russerne påTyskland?
De krydsede grænsen for tre dage siden.
Min besked skal nå de allierede, før russerne indtager Berlin.
Vi går.
Slip mig!
Er du såret?
- Du er ikke tysker? - Nej, jeg er englænder.
Men... du er tysker?
Kaptajn Müller.
Jeg hedderAndrew.
Anna.
Vi må væk herfra.
Det er sikkert flere russiske svin, vi må videre.
Hvad med hende? Vi kan ikke efterlade hende her.
Vi kan ikke lade hende sinke os.
Det er et liv mod hvor mange? Jeg hartruffet de beslutninger før.
Det har du også.
Vi går.
- Hvor? - Vestpå.
- Hvad er det her? - Skal du ikke mod øst?
Hvad skal jeg stille op med en pistol?
Hvis nogen prøver at gøre dig noget igen.
- Jeg går med jer. - Er du ikke polsk?
Har du været der? Så ved du det.
Der er ikke noget for mig der mere.
Hvor kom du fra?
Jeg er ikke helt sikker, Polen tror jeg.
Jeg mener, hvor i England er du fra?
Undskyld. Oxford. Kender du byen?
- Jeg var sygeplejerske i Cheltenham. - Ja, jeg kender den.
- Hvorfortog du tilbage til Tyskland? - Jeg er polsk, ikke tysk.
Jeg var sygeplejerske og boede i Warszawa, da tyskerne invaderede.
Men du klarede dig.
Jeg overlevede.
Da russerne invaderede Polen-
- måtte vi vælge mellem russerne og tyskerne.
Jeg valgte at forblive sygeplejerske.
Så går vi.
- Hvad laver du her ved fronten? - Fronten var 30 km herfra i går.
- Det anede jeg ikke. - Russerne drev min venner sammen.
Så vi flygtede med resten aftyskerne.
Kaptajn, jeg har mange sårede her.
- Vis mig dem. - Vi har ikke tid.
De er sårede, vi kan ikke overlade dem til russerne.
Anna, vi kan ikke.
Hvad slags soldater er I to? De har brug for vores hjælp.
Før os til dem.
Tag det roligt, vi kører snart, men vi må hjælpe dem.
Andrew!
Kom og hjælp mig!
Vi må have dem til et felthospital, før russerne kommer.
- De skyder dem. Lad os få dem op i bilen.
Vent, du må hjælpe mig først.
- Du godeste, han er en ren dreng. - Han forbløder uden vores hjælp.
Lad mig se, hvad jeg kan finde i lastbilen.
Det er slemt.
Emil?
Kaptajn...
Det skal nok gå, jeg er lige her. Du kommer hjem.
Jeg prøvede, jeg gjorde mit bedste.
Du klarede det flot, Emil. Du gjorde din pligt.
Du skal hjem til din mor.
Mor?
Fandens osse! Han burde ikke have været her.
Jeg forstår dig.
Lad os få resten ud i lastbilen.
Kaptajn, du er den første officer, jeg har set i næsten en uge.
Hvad sker der? Hvad er vores ordrer?
Ordrer...
Ordrer?
Sergent, russerne er på vej, og du og dine mænd kan intet stille op.
Dine ordrer er at samle dine mænd og gå hjem.
Sergent! Red dine mænd, mens du endnu kan.
Heil Hitler.
Ja, sir. Tak, kaptajn.
Klaus!
Vi må køre.
- Doktor. - Ja.
Jeg har sårede i lastbilen.
- Jeg har ikke plads til dem her. - De har brug for pleje.
De er den sidste chance, de har.
Godt, bring dem ind.
- Hvad sker der her? - Vi har ingenting tilbage.
Disse mænd dør.
De dør under alle omstændigheder. Her kan de dø i fred.
Ikke engang det, hvis russerne indhenter os.
- Vi har plads, De kan komme med os. - Nej, min plads er her.
De mener det godt, men selvom jeg tager med, er det meningsløst.
Russerne har omringet Berlin.
Alt er tabt.
- Hvad tror De, De gør? - Det her vedkommer ikke Dem.
Jo, det gør, manden her er såret og i min pleje.
- Han er en kujon og desertør. - Han er en såret soldat.
Han er en forræder.
Nej!
Uhyre!
Enhver, der kan, har pligt til at bære våben-
- og forsvare Riget.
Det her er jeres chance for at gøre noget ædelt.
Du der, ud!
Noget jeres familier kan være stolte af.
At blive fædrelandets helte.
Dig ved lastbilen, stop!
Den mand er ikke såret, hvilken enhed er du i? Hvilken enhed?
- Identitetsbog! - Han står under min befaling.
Nu er han under min. Derover.
Skyd ham!
Du er arresteret.
Nu får du en chance til at gøre noget ædelt for dit land.
Noget, dine forældre kan være stolte af. Du får et valg.
Jeg kan skyde dig der, eller du kan stikke af og blive skudt ned bagfra.
Nå?
Jeg sagde: "Løb!"
Vi må væk herfra nu.
Lad os hente de sårede.
Skynd jer!
- Vi kan hjælpe ham. - Få ham ned i beskyttelsesrummet.
- Nej! - Ind med dig!
Der er så mange...
- Anna? - Jeg må hjælpe dem. Lys!
Kan vi få lidt lys? - Jeg må se, hvem der skal have hjælp.
- Anna. - Jeg kan ikke...
- Anna, når en officer siger... - Jeg er ligeglad med, hvad han vil.
- Så prøver han at beherske sig. - Jeg må hjælpe dem.
- Han gør det for at give dem styrke. - Det stopper ikke blødninger.
- Det er det eneste, vi kan tilbyde. - En løgn?
Håb.
...den amerikanske hær har mødtrusserne.
Det har i praksis delt Tyskland. Angrebet på Berlin er indledt.
Hitler holder stand i den tyske hovedstad.
Kongen mødtes i dag med premierministeren i London.
Forræder
Vi må skære dem ned.
- Hvorfor? - Vi kan ikke lade dem hænge der.
Hvorfor ikke? Det gør ingen forskel for dem.
De har det sikkert bedre der.
De blev fanget på åbent land.
De forbandede fjolser.
De var bange, de søgte tryghed, det er menneskeligt.
De har været her i timevis, kom nu, vi må af sted.
Klaus, jeg spejderforude, sørg for at få hende med.
Det er ene unge drenge og gamle mænd.
Det er cognac.
Det er fortæt på.
- Jeg troede, du havde travlt. - Undskyld.
- Se, derfremme. - Tror du, det er sikkert?
Der er kun en måde at finde ud af det på.
- Vi må være tæt på frontlinjen. - Ja, men på hvilken side?
Den ertysk. Det er en MP-40.
- Og den er ikke russisk. - Nej, det er en Thompson. Amerikaner.
Godt.
- Men... sætter de dig ikke i en lejr? - Formentlig.
Jeg satser på amerikanerne, de har ikke prøvet at dræbe mig før.
Det er også en slags trøst. Lad mig snakke, når vi når frem.
Der er intet jeg hellere vil have.
Hessert. Du og Phillips til højre. Matthews, Sturgess til venstre.
I gutter kommer med mig. Vær på vagt.
Moss. Du bliver ved 30'eren og dækker os.
Du er kaptajn, få fart på.
Kenny, Jones, dæk højre flanke.
Få fart på!
Sygepasser!
Hold inde med skydningen!
Tjek dem, sergent. Se, om nogle er i live.
- Yankeer, herhen! - Hvad gør du?
Det er i orden.
Jeg er britisk officer. Major Andrew Pearman. Faldskærmsjægerne.
- Hold ilden. - Det kan være et nummer.
Hvad laver du på slagmarken i den mundering?
Det er en lang historie, som jeg gerne fortæller senere over en drink.
Men lige nu har jeg en vigtig besked til feltmarskal Montgomery.
I orden, major, hold hænderne oppe og kom herhen.
Der kan du se.
Ild ophør! Hvem fanden skød?
Sir, snigskytte i skoven til højre!
Drop våbnet!
Sænk jeres våben.
Fandens!
Klaus... lov mig... lov mig...
- Fortæl dem det. - Det lover jeg.
Det skal nok gå, Andrew.
- Er det det hele, kaptajn? - Ja.
- Tak for rapporten. Sergent! - Ja, sir!
Sørg for, at kaptajnen får mad og et varmt bad, hvad han end vil have.
Ja, sir.
Det herforandrer tingene.
Jeg informerer premierministeren. Og så nu hvor krigen var forbi.
Vi begraver det, Bernard. Vi begraver det.
Vi gav polakkerne et løfte.
Ja, og verden har været i krig i seks år pga. det løfte.
Hvis du skulle have glemt det, er der stadig japanerne.
Det sidste, vi ønsker, er at åbne en front mod russerne.
Jeg tror, begge vore lande har fået nok af krig, er du ikke enig?
Som du vil.
SLUT Tekster: Ordiovision